Marissa
Meyer – Scarlet (The Lunar Chronicles II.)
(Könyvkuckó)
FIGYELEM! Mivel az ajánló egy
könyvsorozat második kötetéről készül, szükségszerűen SPOILEReket tartalmaz az
előző rész végkifejletére vonatkozóan, amiről ajánlót ITT találtok.
A Cinder számomra egy nagyon kellemes
és érdekes mesefeldolgozás volt. Sokan kritizálták sok dolog miatt, de engem
így is teljesen elvarázsolt, köszönhetően a két rendkívül szerethető
főszereplőnek, a fantasztikus világfelépítésének, a szarkasztikus humorának,
meg a tündérmesék rendkívül egyedi újraértelmezésének. Vártam a folytatást, de
egy kicsit féltem is tőle, hátha nem hozza ugyanazt a színvonalat, mint az első
rész. Azonban Meyer nem hiába írt a blogján egy remek cikket arról, milyen a jó
folytatás, tudja, miről beszél. A Scarlet megőrzi az előző kötet minden
szerethető tulajdonságát, de közben ki is javítja azokat a hibákat, amikért a
Cindert bírálat érte, és ezáltal körülbelül tízszer annyira élvezetes
olvasmányélmény lett számomra.
Scarlet Benoit egy álmos francia
kisváros, Rieux mellett nő fel egy tanyán, kettesben a nagymamájával. Egy napon
azonban a lány élete fenekestül felfordul, az idős hölgy ugyanis eltűnik otthonról,
és hetekig nem kerül elő. Mivel a rendőrség nem hajlandó segíteni, Scarlet kész
lenne a saját kezébe venni a nyomozás alakulását. Időközben találkozik egy
meglehetősen titokzatos meg furcsa sráccal, Wolffal, aki utcai harcokból él, és
aki úgy tűnik, nyomra vezetheti őt a nagymamájával kapcsolatban.
Eközben Cinder úgy dönt, hogy nem várja
ki a kivégzését, inkább megszökik a börtönből. Egyenesen egy disszidált
amerikai légierős katona, Carswell Thorne cellájába fúrja át magát, aki közös
szökés esetén fel tudja ajánlani meneküléshez a lopott űrsiklóját. Azonban az,
hogy a páratlan páros kereket old, nehéz helyzet elé állítja az újdonsült Kaito
császárt, hiszen a béke országa és a Hold hataloméhes királynője között már
eddig is egy hajszálon függött. Levana királynő ultimátumot ad: ha nem keríti
elő a lányt, akkor kénytelen lesz a békeszerződést érvénytelennek tekinteni, és
csapást mérni a Földre.
Az egyik fő terület, ahol a Cindert
kritizálták, az a történet volt. Azt mondták, az első kötet nem volt annyira
cselekményes és időnként nagyon is kiszámíthatóvá vált. Bár némiképp igazat
tudok adni, a Scarlettel kapcsolatban azonban már egyik állítás sem helytálló.
Kapunk a kötetben három új elbeszélőt, és immár a cselekmény is három szálon
fut, amik közül mindegyik egyformán izgalmas volt számomra. Akciójelentekben,
üldözésekben, harcokban nincs hiány Cinder és Thorne, illetve Scarlet és Wolf
szálán, Kai szálán pedig a diplomáciai huzavona megy. Azt hinnéd, hogy az ő
szála nem érdekes, mivel végig csak az irodájában ül és tárgyal, de ebbe a
szálba csempészett be az írónő elég sok világismerettel kapcsolatos
információt, és ez tökéletesen lekötött. (Lásd a tanácskozáson a különböző
államokat és a vezetőik neveit. :D)
A kiszámíthatósággal kapcsolatban is
sokkal kevesebb gond volt, mint az előző kötetben, ahol a kitalálható csavar a
könyv végi nagy csattanóként volt időzítve. Ebben a kötetben több csavar van,
és az információk elosztása is kellemesebb. Az, hogy ugyan miért rabolták el
Scarlet nagymamáját, viszonylag kitalálható (teljesen az, ha emlékszel a
részletekre az előző kötetből), de szerencsére ezzel az írónő is tisztában van,
és ezzel kapcsolatban felvilágosít minket a könyv felénél. Ezután
foglalkozhattunk az igazán izgalmas kérdésekkel, például azzal, hogy de vajon
kik rabolták el pontosan a jó öreg nagyit.
![]() |
A sorozat legfontosabb karakterei |
Ráadásul kapunk három új
szemszögszereplőt, és ebben főképp az volt a jó, hogy mindegyiket nagyon
megszerettem. Scarletről az jutott eszembe, hogy ő kicsit az a „sztereotip
francia”: lobbanékony, önfejű, érzelmes. Rendkívül családcentrikus a lány, és
mivel a szülei otthagyták, ezért a nagymamája jelentette számára az egész
világot, nem csoda hát, hogy foggal-körömmel küzd a megmentéséért. Számomra
imponáló volt, hogy milyen rettenthetetlen, mekkora küzdőszellem munkál benne.
Ráadásul vele aztán nem érdemes lacafacázni: ha meglát a telkén, a kredenc alól
a puskát kapja elő. És hidd el, ha sokáig okvetlenkedsz, még meg is húzza a
ravaszt!
Wolf olyasmi karakter, mint Kale a Touchedból:
sötét múltú fiatal férfi, aki nem maga választotta azt, hogy rossz dolgokat
tegyen, aki kénytelen volt erőszakkal érvényesülni, de ettől megcsömörlött és
próbálna valahogy kitörni, aki vajmi keveset tud a valódi világról, és így sok
dologra gyermeki ártatlansággal csodálkozik rá. Azonban sokkal zárkózottabb és
sötétebb lelkű karakter, mint a fent említett kolléga, és ezért számomra
komolyabban vehető volt, jobban fogta meg Meyer ugyanazt a problémát. Scarlet
és Wolf között az első jelenettől intenzív és rendkívül szórakoztató kémia
érezhető, ami szerintem abból táplálkozik, hogy bár szinte tökéletesen
ellentétes személyiségek, igazából ugyanazt szeretnék elérni az életben: arra
vágynak, hogy legyen egy békés hely, amit otthonnak nevezhetnek és ahol
nyugodt, egyszerű életet élhetnek. És bár nincs olyan fergeteg nagy mindent
elsöprő szerelmük mindjárt az első laptól, ez pont jól is van így, a kapcsolatuk
még fejlődhet, hiszen most kezdik csak megismerni egymást.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgHRNLi2iGPU1gz7TQW0wo3jjCToBpsZEL0biz74kAFi8w5oV5k15wQBQsFiCqrhis4oMj2MMHHQfWTvKwf4rmXef-3BoLglwCUlaf3Eq0OWS1od2z3uCuN8m9K0iU5TrEoLFwpRPNgZpq1/s1600/scarlet-cronache-lunari-meyer-mondadori-280x409.jpg)
Mert hogy Meyer az új karakterektől
függetlenül nem felejti el a régieket sem. Cinder karakterével sokan nem voltak
kibékülve az első részben, azt mondták sokan, hogy egy igazi kemény,
badass-csajra vágytak. A mi kedves főszereplőnknek ebben a kötetben meg kell
csillogtatnia ezeket a képességeit is. Kiborg- és holdbéli-adottságainak
legjavát kell használnia, hogy elszökhessen az üldözői elől, és szép lassan
arra is ráébred, hogy az élete most már mindig ebből fog állni, mert harcolnia
kell, ha vissza akarja hódítani elbitorolt országát, fel akarja szabadítani a
népét. Érdekes folyamat, ahogy fokozatosan elengedi az ábrándjait arról, hogy
nem akarja manipulálni az embereket, ahogy szép lassan, fokról fokra
elhatározza, mit is kell tennie. És igen, ehhez volt szükség Thorne-ra, mert meg
kellett nyugtatnia Cinder lelkiismeretét, szükséges volt a lánynak hallani,
hogy egy elkeserítő helyzetben radikálisabb megoldásokra is szükség van. Lehet,
valaki szerint gyenge karakterré teszi, hogy nem ugrik mindjárt a harc sűrűjébe,
hanem ilyen sokat rágódik, de szerintem csak emberivé válik ettől. Eközben Kai
is hasonló átalakuláson megy át. Továbbra is szeretem, ahogy kiáll Levana
ellen, ugyanakkor nagyon tiszteletre méltónak tartom, hogy a saját érdekeit
teljesen alá tudja rendelni másokénak, kész áldozatokat hozni ártatlan életek
megmentéséért. Szerintem ez teszi született vezetővé, akkor is, ha nem érzi
magát feltétlenül annak.
És a humor! Hát hogy én mennyit
nevettem ezen a könyvön, el sem hiszem. Cinder és Kai hozzák a szokott
szarkazmusokat, Scarlet és Wolf között is pattogtak a csípős párbeszédek, és,
mint már említettem, Cinder és Thorne karaktereinek dinamikájából is akadnak
vidám percek. És Iko is visszatér, egészen megváltozott külalakkal, ami szintén
rendkívül humoros mozzanatokat tartogat. Csak azért furcsa ez, mert amúgy
összességében a kötet komorabb, sötétebb és véresebb az előző résznél, de a
feszültségoldó percek talán ezért is hatásosabbak.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjYBKWMbVOoEThq4B5wJS_VCX4t3IZ8-3VLsPigojxwo9bwSuhXEKjSVdOvxZ7rW5WpJnIROQCMnT5DhvTQSXm7zkmBtfC3EqTxaUm6kgPdg_nvL26Xu2d4m7MIUQt3Eo9uZFAcc2yawi_S/s1600/saga-ksiezycowa-scarlet-b-iext21586053.jpg)
Nagyon érdekes volt még a tündérmese
beledolgozása a szövegbe, kezdve a vörös köpeny átalakulásával, az erdőn keresztüli
utazáson át, egészen a csúcspontig, a zsenialitást súroló „Nagymama, miért olyan
nagy a szemed?”-jelenetért, ami teljesen készületlenül ért és elég morbid volt,
hatásosra sikeredett. Azt is értékeltem, hogy a történet közvetlenül az első
rész vége után veszi fel a fonalat és a szálak között azonnal vannak apró
kapcsolódások. Valamint örültem a ténynek, hogy ebben a könyvben nincs szerelmi
háromszög, talán a tündérmesés vonalnak hála.
Örültem nagyon ennek a folytatásnak,
mert kiválóan sikerült, simán kenterbe veri a sorozat első részét. Nagyon
tetszett a lezárás is, szurkolok a csapatnak, akik összeszövetkeztek a világ
megmentésére, kíváncsian várom a kalandjaikat a sorozat harmadik részében, ami
Rapunzel történetének újraértelmezése.
Kinek ajánlom? Azoknak, akik szerették az első részt, és azoknak is, akik
kicsit csalódtak, de a világ érdekli őket. Ne hagyjátok abba a sorozatot, amíg
nem olvastátok ezt a részt!
Kinek nem ajánlom? -
Cselekmény, történetvezetés: 10/10*
Stílus: 10/10
Szereplők: 10/10*
Érzelmek: 10/10
Összesen: 10/10*
Nyelvi
nehézség (angol eredeti): 10/7 (Nem volt különösebben nehéz, de könnyű sem.)
Egyéb
(spoileres):
Borító(k): Szerelmes
vagyok a sorozat eredeti borítóiba, és ez sem kivétel. :D Bár külföldön
születtek azért életképes alternatívák.
Kedvenc
szereplők: (1) Thorn (2) Cinder (3) Scarlet (4) Wolf (5) Kai
Kedvenc
jelenetek: (1) Iko új életet kap űrsiklóként (2) Scarlet és Wolf az
erdőben arról beszélgetnek, hogy Wolf szükség esetén hány milyen állattal tudna
megverekedni (3) a befejezés (mert epic volt és kész) (4) Scarlet és Wolf a
vonaton beszélgetnek (5) Cinder megtalálja a helyet, ahol kiborggá operálták
Mélypont: -
Kedvenc
ötlet: a holdiak tudatmanipulációs képességének kihasználása ebben
a kötetben egyszerűen zseniális
És, csak hogy lássátok, hogy
behülyített ez a könyv, megmutatom az én álmaim castingját ahhoz, hogy ebből
film készüljön. (Cindert én sosem képzeltem ázsiainak... tudom, hogy mások
igen, de én nem látom logikusnak.)
![]() |
Cinder |
![]() |
Kai |
![]() |
Scarlet |
![]() |
Wolf |
![]() |
Thorne |
Cindert én sem ázsiaiként képzeltem el, de pár fanartot látva szerintem nem vagyunk egyedül ezzel. (származását tekintve pedig a írónő is így képzelte el, mégha nem is mondta ki)
VálaszTörlésAmúgy annyira utálom, hogy nem folytatták ezt a sorozatot itthon, így kénytelen leszek angolul beszerezni...:P Ezzel persze alapjáraton véve nem lenne baj, de attól félek, hogy az angol kiadás kötésben és méretileg nem fog passzolni a magyarhoz. Neked hogy van meg otthon? :)
Ja, csak a Glitches borítóján ő van, és eléggé ázsiai jellegűnek néz ki azon. Bár lehet, hogy csak a borítót rajzoló stílusa miatt. Mondjuk amit én kiraktam fanartot, azon se tetszik igazán, én nem így képzelem. :D Bár Wolf se jön be, nem emlékszem, hogy bárhol is írták volna, hogy szakállas, de mindenki úgy rajzolja, úgyhogy lehet, hogy én nem emlékszem csak. XD
VálaszTörlésNekem egyelőre még sehogy nincsenek meg a részek, e-könyvben olvastam angolul. :) De majd úgy szeretném, hogy angolul veszem meg az összeset valami egységes kiadásban.
Egyébként nem is tervezik egyáltalán kiadni a többi részt? Csak mert külföldön nagyon népszerű a sorozat és itthon se volt rossz fogadtatása, hátha lehetne a kiadóra egy kis nyomást gyakorolni.
Sajnos nem tudom. Az Alexandra nagyon hallgat róla, szóval azt sem tudjuk, hogy egyáltalán tervezik-e valamikor a jövőben. :(
TörlésJó hír: ma láttam molyon, hogy őszre tervezi a kiadó. :) (Jellemző, amint elolvasok valamit angolul, mindjárt kiadják, amíg halogatok, addig bezzeg nem. :P)
Törlés